בסרט זה נעשה שימוש ביותר ממאה שעות מצולמות
,של ג'יין גודול שלא נראו בעבר
שצילם הוגו ואן לאוויק .בגומבה בשנות השישים
הסרטים נחשבו לאבודים .עד שהתגלו ב-2014
ב-1957 הגיש ד"ר לואיס ליקי בקשה לקבלת מענק
למחקר בן שישה חודשים .על שימפנזים בטבע
הוא האמין שהמחקר עשוי להוביל
לתובנות חדשות .בדבר התנהגות האדם הקדום
הוא ביקש להתרחק מהגישות השולטות בקהילה המדעית
וחיפש חוקר שיוכל לצאת לשטח .מבלי שיהיה מוטה ע"י תאוריות מדעיות
ליקי התרשם מאוד מתשוקתה ארוכת ,השנים של מזכירתו הבריטית
ג'יין גודול בת ה-26, לבעלי חיים .ובחר בה לביצוע משימה זו
.לא היה לה שום תואר או הכשרה מדעית
למעשה, דבר לא היה ידוע ,על השימפנזים בטבע
.לפני יציאתה לגומבה
ג'יין
...נדמה לי שקראתי באיזה מקום ,או ששמעתי ממישהו
.שכילדה מדי פעם היית חולמת כגבר
,כן, הייתי כמו גבר טיפוסי
.יצאתי להרפתקאות ?למה-
כנראה כי בזמנו רציתי לעשות דברים .שגברים עשו ונשים לא עשו
,לנסוע לאפריקה, לחיות עם חיות
.רק על זה חשבתי תמיד
עכשיו נראה ,שהכול הוביל בצורה הטבעית ביותר
,להזמנה המופלאה הזאת לאפריקה ב-1957
שם עמדתי לפגוש את ד"ר לואיס ליקי
.שישלח אותי לגומבה ולשימפנזים
,לא היתה לי כל הכשרה, שום תואר
אבל תעודות אקדמיות .לא העסיקו את לואיס
הוא חיפש אדם בעל ראש פתוח
,שיש לו תשוקה לידע .אהבה לבעלי חיים וסבלנות בלי די
,משימתי היתה להתקרב לשימפנזים
,לחיות ביניהם
.להתקבל
רציתי להגיע קרוב .לדיבור עם בעלי חיים ככל האפשר
.רציתי להיות כמו דוקטור דוליטל
.רציתי לנוע ביניהם ללא חשש, כמו טרזן
,העצים העתיקים הענקים והמסוקסים
המעיינות הקטנים המשתכשכים בדרכם .דרך נקבי הסלע אל האגם
,הציפורים
.החרקים
,מאז היותי בת שמונה או תשע
,חלמתי שאני באפריקה
.חיה בערבות בין חיות הבר
,ולפתע פתאום
.גיליתי שאני בעצם חיה בחלום שלי
הרגשתי שאני שייכת .לעולם היערות החדש הזה
.שזה המקום שבו אני אמורה להיות
,כשהגעתי לגומבה
,לא היה לי מושג מה אני הולכת לעשות
מלבד לנסות ללמד ,את השימפנזים להתרגל אליי
.כדי שאוכל ללמוד באמת על מה שהם עושים
,זה מה שהיה לי במחשבות כי כבר היה לי ניסיון בצפייה בחיות
והדרך היחידה ללמוד עליהם היא
כשהם יודעים שאת שם .אבל הם מתעלמים ממך
אבל הם יכולים גם .לקרוע לך את הפרצוף
.טוב, לא ידעתי את זה .לא חשבתי על זה
.איש לא דיבר על זה
לא היה לך שום פחד ?מפני השימפנזים בטבע
אתה צריך להבין שבזמנו
לא היו חוקרים שיצאו לשדה
,ושיכולתי לקרוא מחקרים שלהם
,מלבד אדם אחד שראה שימפנזים אולי פעם או פעמיים
.בשלושת חודשי המחקר שלו ובשלב מוקדם מאוד היה איזה משוגע
שצייר את עצמו עם קקי של בבונים, אני חושבת
וישב במקומות מסתור .בתקווה שאיזה שימפנזה תופיע
,היו המון נחשים
.רבים מהם ארסיים
,ולמען האמת
,תמיד האמנתי שאם הולכים בזהירות
,אם לא מבהילים נחש, ולא דורכים עליו .הוא לא יפגע בך
,היתה לי מין הרגשה ,מן הסתם מטורפת
,שדבר לא יפגע בי .שאני אמורה להיות כאן
צפיתי בהם ,אוכלים על עץ תאנים גדול
.קוראים בקול מפעם לפעם
.העצים התעוררו לחיים
וכך התחילה .אחת התקופות המרגשות ביותר בחיי
.זמן התגליות
.חיי נכנסו לקצב
,יום אחרי יום
,בשמש, ברוח ובגשם
טיפסתי לגבעות
ונשארתי עם השימפנזים מעלות השחר
.ועד רדת החשכה
לרוב הייתי נתקלת בקבוצת שימפנזים ,או בשימפנזה בודדת
אך היו זמנים .שבהם לא מצאתי אותם כלל
,וכשניסיתי להתקרב יותר
.הם נמלטו ברגע שהם ראו אותי
הייתי פולשת
.ופולשת מוזרה
,מאחר ואני לא מהמתייאשים
.זה רק חיזק את נחישותי להצליח
.מעולם לא עלה בדעתי לוותר
הייתי מאבדת כל כבוד עצמי .אילו ויתרתי
נטמעתי לגמרי .בצורת הקיום הזאת ביער
יכולתי להתמסר לעונג הצרוף ,של השהייה לבד בשטח הטרשי
שלמדתי להכיר היטב כמו שהכרתי .את צוקי בורנמות' כילדה
,זו היתה תקופה שלא היתה כמותה
.שבה היתה הבדידות לדרך חיים
ותוך שצירפתי פיסה לפיסה ,פרטים מדרך החיים שלהם
התחילו הם להתרגל למראה .הקוף הלבן המוזר
באותם ימים לא נחשב בטוח כלל ,לאישה צעירה לבדה
.לצאת לטבע הפראי של אפריקה
.הייתי צריכה לבחור בן לוויה
.אמי התנדבה
.אמא הקימה מרפאה
היא חילקה תרופות .לרבים מהדייגים המקומיים
החולים הלכו קילומטרים .כדי לקבל טיפול
איך היתה ?מערכת היחסים שלך עם אביך
,לא באמת הכרתי את אבי .הוא יצא למלחמה
...כשהמלחמה פרצה הייתי בת חמש
,ברור שהערצתי אותו מאוד ,אבל ילדים לא כל כך עניינו אותו
אז אני לא יכולה להגיד .שהיתה לי מערכת יחסים איתו
אני חושבת שהחלק החשוב ביותר .באמי היה שהיא הקשיבה
,היא תמיד היתה הוגנת
,היא מעולם לא כעסה בלי סיבה
.היא תמכה בי ובאהבתי לבעלי חיים
,היא אף פעם לא אמרה, "את בת .את לא יכולה לעשות את זה
?"אולי תחלמי על משהו שתוכלי להשיג .זה מה שאמרו כולם
אמא שלי היא זו שבעצם .בנתה את ההערכה העצמית שלי
כמו רוב הילדים לפני עידן הטלוויזיה ,ומשחקי המחשב
.אהבתי להיות בחוץ
,לשחק במקומות הסודיים בגינה .ללמוד על הטבע
ביליתי שעות רבות גבוה מעל פני הקרקע
.בצמרת העץ האהוב עליי
,הייתי קוראת שם
.בעולמי הפרטי עטור העלים
חלומות בהקיץ אלה על החיים ביער עם טרזן
,הובילו לנחישותי לנסוע לאפריקה
לחיות עם בעלי חיים .ולכתוב עליהם ספרים
מעולם לא היו לי שום שאיפות .להתחתן ולהקים משפחה
.לא חשבתי באופן הזה .זה פשוט לא היה שם
,לנסוע לאפריקה, לחיות עם חיות
.תמיד חשבתי רק על זה
,לא היינו בשום אופן משפחה עשירה
ולכן הלימודים באוניברסיטה .לא היו אופציה
אך עדיין רציתי לעבוד .עם בעלי חיים במקום מרוחק כלשהו
.קיבלתי עבודה כמלצרית
,חסכתי את המשכורת ואת הטיפים ,כל פרוטה שיכולתי
.כדי להגיע לאפריקה
,אך אף שחייתי את חלום הילדות שלי
,לא יכולתי שלא לדאוג
.כי לא הצלחתי להתקרב לשימפנזים
לא ידעתי אם הם יתרגלו אליי אי פעם
.והזמן אזל והלך
תארי את התסכול שלך כשניסית .לחקור אותם באותם ימים ראשונים
,זה היה כנראה מתסכל מאוד כי הם המשיכו לברוח
,וכשהשימפנזים בורחים ממך
את לא יכולה באמת .לרדת לפרטי התנהגותם
וברקע תמיד קינן הפחד
.שאם לא אמצא משהו מרגש הכסף ייגמר
כי כל התצפיות המוקדמות שלי
,היו שימפנזים בתקריב כשהם בורחים
או ישיבה שלי על הפסגה או בנקודה .אחרת וצפייה בהם דרך המשקפת
...ו
אז מהתצפיות המוקדמות האלה
היה ברור מאוד .שאני בעצם לא לומדת דבר
.כבר הייתי בגומבה חמישה חודשים
.זה היה בוקר מתסכל
כיתתי רגלים במעלה ובמורד שלושה עמקים שונים בחיפוש אחר שימפנזים
.ולא מצאתי אף אחד
עד מהרה זיהיתי את הזכר הבוגר ,שפחד פחות מהיתר
,שאת המראה שלו כבר הכרתי
.בזכות השיער הלבן הבולט על סנטרו
,ושלא כמו היתר
.הוא לא ברח
לאחר חודשים ,של סבלנות וצפייה מתמדת
.קיבלתי תגמול
.השימפנזים קיבלו אותי
בהדרגה, הצלחתי לחדור יותר ויותר
לתוך עולם קסום .שאף אדם לא חקר לפניי
.עולמם של השימפנזים בטבע
,משפחה יקרה" ,הנה אני, אדם רגיל
.שעושה מה שתמיד רציתי לעשות
,במרחבים הפתוחים
,ישנה תחת הכוכבים
.צופה בכל בעלי החיים
?האם זה ייתכן
?האם זו באמת אני
.עמדתי באתגר
.הגבעות והיערות הם ביתי ".ג'יין
סוף כל סוף קיבלתי רשות .לצפות בשימפנזים מקרוב
למדתי שהשימפנזים מבלים .שעות ארוכות בפגישות טיפוח
הם, כמונו, זקוקים לקשרים ידידותיים
.ולנחמה
,כשלמדתי להכיר אותם כיחידים .הענקתי להם שמות
דייוויד אפור-זקן היה .בעל אישיות שקטה ומכובדת
ולעתים קרובות נלווה אליו .הזכר המנהיג בזמנו, גוליית
,מר מקגרגר, זכר זקן לוחמני במקצת
וגם... פלו, בעלת האף הבולבוסי והאוזניים המרוטות
.ביחד עם בתה הקטנה פיפי
,כשהבטתי לתוך עיני השימפנזים
ראיתי אישיות חושבת ומחושבת .מחזירה לי מבט
למדתי מכמה מהיצורים המרתקים ביותר של זמננו
.והבנתי שהם כולם חלק מקבוצה אחת
.קהילה
ככל שלמדתי יותר
הבנתי יותר כמה הם דומים לנו
.בדרכים רבות מאוד
,באותה תקופה, תחילת שנות השישים
האמינו מדענים רבים .שרק לבני האדם יש שכל
רק בני אדם .מסוגלים למחשבה רציונלית
למרבה המזל לא למדתי באוניברסיטה
.ולא ידעתי את הדברים האלה
הרגשתי במידה רבה ,כאילו אני לומדת על ישויות עמיתות
,היודעות שמחה ועצב
פחד
.וקנאה
לואיס ליקי שלח אותי לגומבה
משום שהוא האמין שהבנת השימפנזים בטבע
תעזור לו לנחש טוב יותר
.כיצד התנהגו אבותינו בתקופת האבן
לאורך תקופה ארוכה האמינו שאנחנו היצורים היחידים על כדור הארץ
.שהשתמשו בכלים ויצרו כלים
.האדם יוצר הכלים, כך הגדירו אותנו
.והנה דייוויד אפור-זקן משתמש בכלי
.היה לי קשה להאמין למראה עיניי
ימים אחדים לאחר מכן התבוננתי מכושפת
,בשימפנזים שיצאו לתל טרמיטים
הרימו זרד קטן מגודל עלים .ותלשו ממנו את העלים
,היו אלה שינוי והתאמה של חפץ .ההתחלה הבוסרית של ייצור כלים
.זה מעולם לא נראה לפני כן
כשסיפרתי את החדשות במברק ,ללואיס ליקי
הוא ענה שעלינו להגדיר עכשיו מחדש את האדם
.או לקבל את השימפנזים כבני אדם
התצפיות שלי בגומבה ,קראו תיגר על ייחודיות האדם
,ובכל עת שזה קורה .תמיד מתעוררת סערה אלימה
,היו מי שניסו לערער על תצפיותיי ,כי הייתי נערה צעירה חסרת הכשרה
.ולכן יש להתעלם מהן
,אולם התוצאה של כל זה
היתה שלואיס הצליח להשיג מענק ,מנשונל ג'יאוגרפיק סוסייטי
.כדי להמשיך את המחקר שלי
,בנוסף
הוא עמד לשלוח צלם
.כדי לתעד את השימפנזים
,מר הוגו ואן לאוויק
זהו כתב הסכמה .בינך ובין נשונל ג'יאוגרפיק
ב-1 בספטמבר 1962 ,או בסמוך למועד זה
תצא לאתר המחנה .של ג'יין גודול באפריקה
תפקידך לצלם ולהקליט את עבודת .בג' גודול עם שימפנזים
.שלום, אני ג'יין .הוגו-
,ג'יין, כמי שנהנית מבדידותך
...האם הטרידה אותך ההכנסה של אדם אחר ל .כן-
,לא הייתי מרוצה במיוחד .אבל זה היה חלק מההסכם
נשונל ג'יאוגרפיק מממנת אותך .והם רוצים לסקר את המחקר
.זה היה המיזם שלי
הוא בא כדי לתעד את המיזם שלי
ולא רציתי שאף אחד יבוא .לגן העדן הקטן שלי
?מה היה הרושם הראשון שלך מהוגו
.הוגו עישן
.הוא היה כמעט מעשן בשרשרת
.וכל הבדלים נזרקו לרצפה .אני תמיד שנאתי עישון
הוא היה פרפקציוניסט .וזה הטריף אותי
,אבל יחד עם זאת ,הוא היה בחור נאה
.קולו היה שקט
את הערב הראשון
הוגו בילה בסיפורים על הסרטים שהוא עשה ועל ילדותו
ועל זה שהוא תמיד רצה .לצלם בעלי חיים
.אז היו לנו המון דברים משותפים
ואני חושבת שהיה לי די ברור ,ממש מההתחלה
שאני בשבילו נושא בעל עניין .כמו השימפנזים
.יום אחד קיבלנו חדשות נפלאות
שימפנזה זחל לתוך האוהל שלי .ולקח בננות שנשארו מארוחת הערב
.אולי הוא יבוא שוב
,וכך, למחרת
.הוגו ואני חיכינו
השעות חלפו והתחלתי לחשוש .שהשימפנזה לא יבוא
ואז, צללית כהה הופיעה .בצד השני של הרחבה
.זיהיתי אותו מיד
.זה היה דייוויד אפור-זקן
.בקושי האמנתי למראה עיניי
במשך חודשים ,השימפנזים ברחו כשהם ראו אותי
.ועכשיו הם מבקרים אותי במחנה שלי
,אחרי המקרה הזה .היה לי תמיד מלאי של בננות מוכן
השימפנזים באו לעתים קרובות .למחנה כדי לחפש בננות
בהדרגה הם הרשו לי .להתקרב יותר ויותר
היה מרגש ביותר
.שהשימפנזים היו קרובים כל כך
אך האכלת הבננות .לא עברה ללא בעיות
,כשהם הפסיקו לפחד מאיתנו
הם הוכיחו את עצמם .כגנבים חסרי מצפון
,הם גנבו שמיכות
,מגבות מטבח
חולצות וכריות
.וקופסאות קרטון .דברים נפלאים ללעיסה
השימפנזים כבר לא הגיעו ,בקבוצות קטנות ושקטות
אלא פלשו למחנה בקבוצות ענקיות
והתחרות התוקפנית בין השימפנזים .התגברה
,מדי פעם
.נאלצנו לחפש מחסה
.התוקפנות נעשתה רצינית יותר
כדי לעצור את התוקפנות
החלטנו להקים תחנת האכלה
מתוך תקווה שהיא תרסן את נטיותיהם התוקפניות
.ותשכין שלום
עכשיו, בעזרת קופסאות פלדה ,המופעלות ידנית
יכולנו לנהל את ההאכלה .בצורה מאורגנת
,כתוצאה מכך
הצלחנו לעשות תצפיות קרובות יותר .מאי פעם בעבר
.את פלו הקשישה היה קל לזהות .היו לה אף בולבוסי ואוזניים מרוטות
פלו היתה הנקבה בדרגה הגבוהה ביותר בקהילה שלה
.והיא שלטה בכל הנקבות האחרות
.אך אף לא באחד מהזכרים הבוגרים
.אצל השימפנזים הזכר הוא המין השולט
יום אחד היא הגיעה למחנה .עם נפיחות ורודה באחוריה
.זה היה סימן לכך שהיא מוכנה להזדווג
רבים מהזכרים הבינו זאת במהירות .ופתחו בחיזורים
.שורה ארוכה של מחזרים עקבה אחריה
היתה זו פלו שלימדה אותי לראשונה שבטבע
לנקבות השימפנזים .אין רק בן זוג אחד
.היא הרשתה לכולם להזדווג איתה
.פיפי שנאה את זה
,ברכות ממדינת השימפנזים"
הצד הפורנוגרפי של מחקר זה מוצלח בהרבה
."משהעזתי לקוות אי פעם
היה ודאי מרגש שהצטרף אלייך מישהו
.שחלק איתך את התשוקה שלך .זה נכון-
שנינו אהבנו להיות בחוץ בטבע
.ושנינו אהבנו את העבודה שעשינו
.הסתדרנו יפה
הזמן של הוגו בגומבה .עמד להסתיים
.הוא היה חשוב לי
.ידעתי שאתגעגע אליו
.אך אז, לאחר שהוא עזב, קיבלתי מברק
האם תינשאי לי נקודה אוהב נקודה הוגו
כן נקודה אוהבת ג'יין
האם את אוהבת אזמרגדים נקודה מה גודל האצבע שלך אוהב הוגו
אוהבת אזמרגדים נקודה אוהבת אותך נקודה ג'יין
,כשאת והוגו החלטתם להתחתן
?מה היו התוכניות שלכם
האמת היא שלא היו לנו תכניות .ארוכות טווח, באמת שלא
רצינו רק לחזור לגומבה
.ולעשות סרטים
,כשחזרנו לגומבה
.חיכו לנו בשורות נפלאות
.פלו המליטה בן
.קראתי לו פלינט
בואו של פלינט לעולם
נתן להוגו ולי הזדמנות ליזום .מחקר שיוכל להימשך 50 שנה
זו היתה הפעם הראשונה שבה אפשר היה לצפות בשימפנזה פעוטה
וביחסים בין הורה וצאצא .מקרוב כל כך בטבע
,כאם, פלו היתה אוהבת סבלנית ומטפחת
והיא השתמשה בהסחת דעת .במקום בעונשים כדי לחנך את תינוקה
.פיפי נלכדה לגמרי בקסמי אחיה הקטן
.היא ניסתה לטפל בו
אך פלו מנעה זאת ממנה .בעדינות רבה
,אך בסופו של דבר ,כשהיא קיבלה רשות
,היא שיחקה איתו .טיפחה אותו ונשאה אותו איתה
.היא בהחלט עזרה המון לאמא שלה
אבני הדרך של התינוק
התינוק: פלינט
?מה היה בפלו שהערצת
היא היתה כל מה שאמא שימפנזה .צריכה להיות
,היא היתה אם שסיפקה הגנה ,אך לא בצורה מוגזמת
,היא העריפה חיבה ,היא אהבה להשתעשע
.אך סיפקה תמיכה
.זה היה המפתח
,וזה מה שאמא שלי עשתה .היא תמכה בי
ואין שום ספק שהקשרים הקרובים האלה עם פלו ועם משפחתה
היו חשובים מאוד .להתפתחות שלי עצמי
היה פשוט מדהים .לקיים מערכת יחסים כזו
,ביחד, השימפנזים והציפורים והחרקים
,החיים הרוחשים של היער השופע .יצרו שלם אחד
.כולם היו חלק מהמסתורין הגדול
.וגם אני הייתי חלק ממנו
כל הזמן התקרבתי לבעלי החיים ולטבע
וכתוצאה מכך התקרבתי לעצמי
והייתי מכווננת יותר .לכוח הרוחני שהרגשתי מסביבי
,חשבתי אז ,ולעתים קרובות מאוד גם מאז
שזכות מדהימה נפלה בחלקי
כשהתקבלתי כך בשלמות .על ידי חיית בר חופשייה
,האמת מוזרה יותר מהדמיון .ואת הדמיון אפשר להפוך לנבואה
יש לנו פה דוגמה מושלמת ,של התפתחות זו
,עם גברת אנגליה מקסימה זו ,ששמה ג'יין
אשר החליפה את ביתה הנוח באנגליה
בחיים פרימיטיוויים בטבע האפריקאי .בין קופי האדם האפריקאים
ועכשיו אני מעניק לעצמי את העונג המספק להציג בפניכם
.את העלמה ג'יין גודול
דייוויד אפור-זקן הוא שימפנזה .שנותן אמון מלא באדם
באחריותנו לוודא שלפחות חלק מהיצורים הכמעט אנושיים האלה
.ישרדו בבית הגידול הטבעי שלהם
"היפה והחיות שלה"
..."גילויים חדשים"
נערה בריטית מציעה סרט איכותי" "על חמש שנים עם קופי האדם שלה
,ג'יין גודול ...גבוהה, בלונדינית ויפה
,ג'יין גודול ...חיה עם השימפנזים בטבע הפראי של אפריקה
הייתי נערת שער של הנשונל ג'יאוגרפיק
ואנשים אמרו שהתהילה שלי .היא בזכות הרגליים שלי
.זאת היתה שטות. זה לא הטריד אותי
זה בעצם היה שימושי מאוד
כי אז כבר הייתי צריכה לגייס .כספים לבד, אז ניצלתי את זה
הוגו ואני פנינו והצלחנו לקבל מימון נוסף
לבניית תחנת מחקר בגומבה
וקיבלנו סטודנטים
כדי שנוכל לנצל את ההזדמנות הגוברת .לאסוף נתונים
ג'יין גודול חזרה מאפריקה .לפני שבועות אחדים בלבד
מאז היא נוסעת סביב אירופה וברחבי אמריקה
...ומספרת לזואולוגים
הוגו ואני שמחים מאוד .להיות פה איתכם הערב
ד"ר גודול ובעלה מצלמים ...וחוקרים התנהגות של שימפנזים
,היא ובעלה, הברון הוגו ואן לאוויק
הם היום המומחים המובילים .בחקר השימפנזים
תחנת המחקר שלהם ...בגומבה שבטנזניה
אני בהחלט מלאת הערצה למי שיכולה לצאת ולחיות לבד בג'ונגל
.ולעשות את העבודה שאת עושה ?האם קרה שהיית מפוחדת מאוד
,לפעמים באמת פחדתי ,במיוחד מדברים כמו נמרים
אבל אלה היו החיים שתמיד חלמתי לחיות
וזה היה מרתק כל-כך ששום דבר .לא יכול היה להרתיע אותי
מה היתה בעצם ?המשמעות האמיתית של המחקרים
אנחנו מאמינים מאוד ,שאחד היעדים של המשך העבודה
הוא לייחס באופן גדל והולך
את הבנתנו על התנהגות השימפנזים .להתנהגות בני האדם
כמה זמן לדעתך ?תהיי מקושרת לשימפנזים
בניחוש פרוע ,הייתי אומרת שעד יום מותי
אבל לא אוכל לומר .בכמה שנים מדובר
אני חושבת שאחד הדברים החשובים ביותר היה הסרט הזה
ואנחנו מקווים שהוגו יוכל לחזור ולהמשיך
במיוחד משום שבשלושת החודשים ,האחרונים היו צילומים כה נפלאים
.טובים יותר מכל היתר ביחד
.לדעתי חיוני שמישהו יהיה שם
.אני חושב שהוועדה לא תסכים שהדבר חיוני
הוגו, האם תרצה להגיד משהו ?בקשר לצילומי הסרט, הבעיות
.לא
,אם אין עוד נושא על סדר היום .נפזר את הפגישה
נשונל ג'יאוגרפיק הפסיקה .את המימון של הוגו, בבת אחת
,אבל זו היתה תמיד משימה .ומשימות, כשאתה צלם, מסתיימות
,זה היה מעצבן מאוד
.חסר מזל ועצוב, ולא ידענו מה לעשות
כי אני רציתי להמשיך בגומבה .והוא לא יכול היה. פשוט מאוד
.אז הייתי צריכה לשנות הכול בעצם
.היינו חייבים למצוא עבודה אחרת
.מה שעשינו כמובן
.בסרנגטי
בגומבה היו לנו סטודנטים ונהגנו לדבר איתם ברדיו-טלפון
.כמעט בכל יום, אני חושבת
אז אני כתבתי ספרים
.והוגו עשה סרטים
?היה לך קשה לא להיות בגומבה
מכיוון שהיה לי צוות די טוב של סטודנטים בגומבה
,ושמעתי מה קורה כל הזמן
.לא היה נורא
.היו המון דברים שהייתי צריכה לגלות
אז המשכתי לכתוב
ויכולתי לצפות בחיות אחרות .וזה נתן לי נקודת מבט רחבה יותר
,הבנתי טוב יותר עוד בעלי חיים .מאשר אילולא עזבתי את גומבה
מהרגע שבו הצבנו רגל ,על מישורי הסרנגטי
היה זה כאילו יד נעלמה .משכה ופתחה את הווילון
.מסתרי האבולוציה הקיפו אותנו
.היופי כישף אותי
לא ישבנו וניהלנו שיחה על השאלה אם אנחנו רוצים ילדים
.או משהו כזה
.אבל גראב הגיע וזהו זה
.זה פשוט אחד הדברים שקרה
התחתנת
.ונכנסת להיריון ונולד לך תינוק
אני לא זוכרת ששאלתי את עצמי
,מה זה יעשה לי ומה זה יעשה לנו ,איך זה יהיה
אבל הרעיון של ללדת תינוק ,אחרי שלפלו נולד תינוק
וחשבתי שאצפה בתינוק שלי .ואראה מה ההבדלים
וברור שגראב היה אמור .להיות איתנו בסרנגטי
‏8 ביולי
היו לי תוכניות לעשות מחקר הגון ,ולעשות רישומים וכל זה
לעקוב אחרי ,שלבי ההתפתחות של גראב
.ממש כמו שעשיתי עם השימפנזים
‏17 ביולי
,והנצחת הדברים בסרט .נראתה רעיון מצוין
.אבל זה לא עובד עם הילד שלך עצמך
,הבנתי שאני לא רוצה לעשות את זה .רציתי פשוט לחיות את הרגע
,בשלוש השנים הראשונות של חייו .לא עזבתי אותו אף לא ללילה אחד
.תמיד הייתי איתו
,ברור שכמו כל אמא
רציתי להעניק לבני את ההתחלה הטובה ביותר לחיים
והייתי צריכה לבחור .בין מקורות שונים של ייעוץ
,היתה אמי
היה דוקטור ספוק
.והיתה פלו
אין ספק שהתצפיות שלי על השימפנזים
.עזרו לי להיות אמא טובה יותר
אך מצאתי גם שהחוויה של היותי אם בעצמי
עזרה לי להבין טוב יותר .את ההתנהגות האימהית של השימפנזים
למשל, רק לאחר שגראב נולד
התחלתי להבין את האינסטינקטים החזקים .הבסיסיים של אהבת אם
יכולתי להבין עכשיו הרבה יותר בקלות את רגשותיה של אם שימפנזה
שנופפה בזעם בזרועותיה ונבחה איומים
על כל מי שהתקרב יותר מדי .לתינוק שלה
,כשגראב היה קטן
.גומבה היתה מסוכנת בשבילו
השימפנזים אוכלים
.פרימאטים אחרים
.אנחנו פרימאטים .היה ידוע שהם חוטפים תינוקות אנושיים
לא התכוונתי .לסכן את בני הקטן היקר
.אז כשנסענו לגומבה, היה כלוב
הוא נבנה בזמנו כשחלק מהשימפנזים .נעשו תוקפניים מאוד כלפי הוגו
.אז גראב ישב בכלוב
אך צבענו אותו בכחול ותלינו בו .מוביילים והוא היה נחמד מאוד
חשבתי שאוכל לגדל ילד .ולהמשיך בעבודה במקביל
.לא כך היה הדבר
.הפסקתי לעקוב אחרי השימפנזים
.הסטודנטים ועובדי השדה עשו את זה
.אני רק ניהלתי את תחנת המחקר
בסופו של דבר בילינו .את רוב זמננו בעבודה בסרנגטי
הייתי העוזרת של הוגו
.והייתי אמו של גראב
,הטיסה במטוס קטן מניירובי .לאנדודו, טנזניה אורכת שעתיים
,מטרתנו היתה לפגוש את גראב בנם בן השלוש וחצי
.של ד"ר ג'יין גודול והוגו ואן לאוויק
הוא נולד וגדל באפריקה והוא מדבר עם חיות, אנגלית עם הוריו
וסוואהילית מושלמת עם החבר היחיד .שלו, אפריקאי בן 40
הילד הזה בילה שלושה רבעים מחייו ,באפריקה ולא בערים כמו ניירובי
.אלא באמת באזורים נידחים
?תעשה צליל בשבילי ?מה הזברה אומרת, גראב-
.בקול רם
?נכון. ומה עושה הצבוע
?יופי. ואריה
ספר לי סיפורים .על גידול ילד כאן, הוגו
אחד הדברים הראשונים שהיינו צריכים ,לעשות כשהוא היה קטנטן
.היה ללמד אותו על הסכנות בטבע
,אז הראינו לו אותם ואמרנו "אאו, אאו"
ולימדנו אותו .שהוא צריך להתרחק מהחיות האלה
למדתם משהו מצפייה בשימפנזים ?על גידול ילדים
שמעתי שתינוק של שימפנזים .מקבל המון אהבה
...זה לגמרי
את חושבת שאפשר להעביר את זה ?לחיים שלנו? יש לזה משמעות
לגראב נתנו המון אהבה וביטחון
וכולם אמרו שהוא יהיה תלוי בנו מאוד .ולא יפלס לעצמו דרך בעולם
.ראית בעצמך שההפך הוא הנכון
,כשגראבלין יגיע לגיל שש .הוא יצטרך לעבור לאנגליה ללימודים
אני מקווה שבתהליך הלמידה .הוא לא ישכח מה שהוא כבר למד
?הלו, הלו, הלו
.יש חדשות אצלך? עבור
...דיברתי איתם .ואני חושב שהם מגיעים
.טוב, שמעתי אותך
.אצטרף אליך בקרוב, רות עבור
,משפחה יקרה"
זה עומד להיות מכתב .עם ידיעות קשות ביותר
נראה שהכול השתבש .לקראת סוף המסע שלנו
.בין השימפנזים פשטה מגפת פוליו ."זה כמו לחיות בתוך סיוט מחריד
,זה היה נורא. בזה אחר זה .השימפנזים הגיעו גוררים גפיים
.היו ביניהם כאלה שהיו בסדר
אבל מקגרגר
.הרגליים שלו הלכו
הוא לא הצליח להשתמש .אפילו בזרוע אחת
.זה היה נורא
מצאנו מיד .שיכולנו לחסן את השימפנזים
,היה קצת מאוחר
אבל אולי זה היה נמשך .אילולא עשינו זאת
...אבל מקגרגר
.נאלצנו לירות בו
,האם מישהו אמר "?תנו לטבע לעשות את שלו"
,סליחה
.לא עניין אותי מה אמרו
.התכוונתי לעזור לשימפנזים אם אוכל
לא יכולתי לראות בעל חיים סובל כמו שלא יכולתי לצפות באדם סובל
.ולא לעזור לו אם אני יכולה בעיניי אין שום הבדל
.בין עזרה לאדם לעזרה לבעל חיים
כלומר, כן, היינו יכולים ללכת להאכיל אותו בכל יום
,ולהשאיר אותו בחיים ?אבל בשביל מה
,למען האמת, אם זה יקרה לי .גם אני לא רוצה שישאירו אותי בחיים
חששת אי פעם ?שאולי את הבאת את זה
.לא
המקרים הראשונים של הפוליו .לא היו בין השימפנזים שלנו
הם היו הרחק בדרום
.ושם היה הפוליו האנושי
אז אני לא מרגישה אחראית על הכנסת המחלה
אף שברור שהיא התפשטה יותר .כי הם היו באים ביחד
.אבל היא לא התחילה אצלנו
.היתה בכך נחמה, למעשה
,לאחר האירוע הזה
.כבר נאסר על כולם לגעת בשימפנזים
גומבה
.לא תחזור להיות מה שהיתה
לא היה דבר שרציתי יותר מאשר להיות עם השימפנזים
.והחלטתי לבלות יותר זמן בגומבה
.גראב נשאר איתי
,אז בבקרים עסקתי בניתוח נתונים .אדמיניסטרציה, דברים כאלה
ואז הייתי מבלה שעה או שעתיים ,למעלה במחנה השימפנזים
.עם הסטודנטים, והייתי צופה בשימפנזים
.ואז כל אחר הצהריים היה שלו, לחלוטין
?והוא אהב שימפנזים .לא, בהחלט לא. הוא שנא אותם-
.הוא מעולם לא אהב שימפנזים
.ניסיתי ללמד אותו בבית
?תראה, דודה פלו. מצחיק, לא
.דודה פלו
.הרגשתי מעט מבודדת באותה תקופה
אבל תמיד היו סטודנט או שניים שהיו מגיעים ומספקים
,מעין תמיכה רגשית .שלפעמים היא חשובה מאוד
והוגו כמובן היה עושה סרטים ,במקום אחר תמיד
.הוא לא היה במקום כדי לעזור
,זה היה הסידור .זאת היתה העבודה שלו
פלינט היה כבר בגיל ההתבגרות
...ופלו הקשישה .שלום, פלו
.היא כבר היתה סבתא .שלום, פלו
.לפיפי היה תינוק משלה
,דור חדש במשפחתה של פלו .שאפשר לחקור
ואף שפלינט היה כבר בגיל
שבו מרבית הזכרים ,מבלים זמן הרחק מאימהותיהם
פלינט מנסה לינוק
.פלינט עדיין היה תלוי בפלו
עכשיו היא כבר היתה ודאי ,קרובה לגיל 50
.אבל פלינט התעקש לרכוב על גבה
.פלינט עדיין ינק
פלו היתה מרחיקה אותו ממנה והוא בכה וצרח
.והיה נדבק אליה והיה תלוי בה מאוד
היא היתה זקנה .מכדי לדחוף אותו לעצמאות
את, יותר מכל אדם אחר, ידעת ,מה החשיבות שבחברתיות
?האם חששת בקשר לגראב
גראב הגיע לגיל בית הספר
.ולא יכולתי יותר ללמד אותו בבית
אז הוחלט שהוא יתחיל ללמוד .באנגליה ויחיה עם אמא
אני זוכרת היטב את הרגע .שבו נאלצתי לעזוב אותו
.זו היתה הרגשה איומה, של בגידה
.אבל זה היה לטובת גראב
,בחג המולד ובאביב, נסעתי לאנגליה
.בקיץ הוא היה בא לטנזניה
,אם נחזור לגומבה, דוקטור גודול ?איזה מין מפעל קיים שם היום
.היום זהו מרכז המחקר גומבה סטרים
יש שם בין שישה ל-12 מדענים בכל עת
שעובדים על היבטים שונים .של התנהגות השימפנזים והבבונים
ויש גם סטודנטים שלומדים לדוקטורט
או עושים עבודות המשך, על היבטים .מסוימים של התנהגות השימפנזים
.זו קהילה מדעית גדולה למדי
,גראב יקירי" .הכול נראה מוזר ואחר בלעדיך
אני כל הזמן לוחשת בערבים .ומחפשת אותך בכל מקום
אתה חייב לכתוב ,ולספר לי הכול על בית הספר
."השיעורים, הילדים האחרים, הכול
פלו מתה כשהיא חצתה .את נחל קוקומבי הצלול והמהיר
.היא נראתה שלווה מאוד
היה זה כאילו לבה .הפסיק פתאום לפעום
פלינט ישב על גדת המעיין .ליד גופתה של פלו
,מפעם לפעם הוא התקרב אליה
,כאילו כדי להתחנן שתטפח אותו
,שתנחם אותו
.כפי שהיא עשתה תמיד כל חייו
.לבסוף פלינט התרחק
.הדיכאון שלו החמיר .הוא הפסיק לאכול. לרוב הוא היה לבד
.ובמצב כזה של אבל, הוא חלה
,היה זה כאילו ללא אמו .הוא איבד את הרצון לחיות
,כשלושה שבועות לאחר מותה של פלו
.מת גם פלינט
,לאחר מותה של פלו
,התחילה קהילת השימפנזים
,שלמדתי להכיר את חבריה היטב .להתפצל
שימפנזים של קבוצה אחת התחילו לבלות יותר זמן
בחלק הדרומי של השטח .שבו כל הקהילה שוטטה
,בכך שהפרידו את עצמם הם כאילו ביצרו את זכותם
.להיות מוכרים כחברי קהילה
,אך במקום זה .התייחסו אליהם כאל זרים
,העולם האידילי שלנו ,גן העדן הקטן שלנו
.התהפך
השימפנזים, שנראו פעם ,שוחרי שלום כל כך
נכנסו בכל הכוח למה שהיה בעצם .מלחמה פרימיטיווית
.כל הקהילה שעברה דרומה חוסלה
זו היתה ודאי .תקופה אפלה מבחינתך
.זאת היתה תקופה אפלה מאוד. כן
,חשבתי שהם כמונו .אבל נחמדים יותר
לא היה לי שום מושג .על האכזריות שהם מסוגלים לה
.עבר קצת זמן עד שהשלמתי עם זה
המלחמה תמיד נראתה לי .כהתנהגות אנושית לחלוטין
למדתי לקבל שהצד האפל והמרושע של הטבע האנושי
,טבוע עמוק בגנים שלנו
ירושה מאבותינו .הפרימאטים העתיקים
שימפנזה עדינה" ..."הפכה להיות רוצחת
.את והוגו הייתם במקומות שונים
?האם הרגשתם שאתם מתרחקים זה מזו
ודאי שמתרחקים כשנמצאים בשני מקומות שונים
.וכשיש יעדים שונים
הוגו לא הסתפק יותר ,בשהייה בגומבה בשבילי
.הוא היה צריך להיות בסרנגטי בשבילו
,אמא"
הוגו הגיע לבקר ואמר שאנחנו .חייבים להחליט בקשר לעתיד
.הוא צריך מישהו שיהיה איתו בספארי
?"שאעזוב את גומבה בשבילו
,ג'יין הקטנה והיקרה שלי" ...מכל גבר אפשר להתנער
.אין גבר שלבו באמת נשבר
העבודה והחלומות שלהם הם כמעט תמיד במקום הראשון
ורק אז האישה, שאמורה להשלים ."את כל זה. באהבה, אמא
האם השתדלתם מאוד ?לשמור על הנישואים
...למענו של גראב, אבל
.אז כבר התחלנו להתקוטט
אז צריך לשקול אם מוטב להישאר ביחד
או לחשוף את הילד .להתקוטטות מתמדת
,הוא רצה שאעזוב את גומבה
כי הוא לא יכול היה ,להישאר שם ולעבוד
.אבל אני לא יכולתי אלה היו החיים שלי
.ולו היו חיים משלו
במהלך התקופה הקשה ,של הגירושים שלי
.הכול היה עצוב מאוד
,במיוחד לגראב .כי הוא כמובן אהב את שנינו
אבל הבנתי שהחוויה שלי ביער
.העניקה לי פרספקטיבה
.ביער, המוות אינו חבוי
.הוא נמצא סביבך כל הזמן
.הוא חלק ממחזור החיים הבלתי פוסק
,השימפנזים נולדים
.הם מתבגרים, הם חולים והם מתים
ותמיד יש את הצעירים .שיישאו הלאה את חייו של המין
לואיס ליקי שלח אותי לגומבה
בתקווה שהבנה טובה יותר ,של התנהגות השימפנזים
.תספק לנו אולי חלון לעברנו
מחקר השימפנזים שלנו עזר להצביע במדויק
,לא רק על הדברים הדומים בינינו לבינם
אלא גם על הדברים .שבהם אנו שונים ביותר
יש להודות שאיננו היצורים ,היחידים בעלי אישיות
,יכולות לחשוב בהיגיון אלטרואיזם ורגשות
ואנו גם לא היצורים היחידים .שמסוגלים לסבל רגשי וגופני
אך האינטלקט שלנו צמח בצורה ,אדירה מבחינת מורכבותו
מאז שהסתעף האדם האמיתי הראשון מענף האדם הקוף
.לפני כשני מיליון שנים
ואנחנו, ורק אנחנו, פיתחנו .שפה מדוברת מתוחכמת
,בפעם הראשונה באבולוציה
התפתח מין שיכול ללמד את צאצאיו ,על חפצים ואירועים שאינם נוכחים
להעביר חוכמה .שנלמדה מהצלחות ומטעויות בעבר
,בעזרת השפה, אנו יכולים לשאול ,כפי שאף יצור חי אחר לא יכול
שאלות באשר למי אנחנו .ומדוע אנו כאן
ואינטלקט מפותח זה משמעותו באמת
שיש לנו אחריות כלפי צורות חיים ,אחרות על הכוכב שלנו
אשר המשך קיומן מאוים
על ידי ההתנהגות חסרת המחשבה .של המין האנושי שלנו
.החיים שלי בזמנו היו מושלמים
,ביליתי זמן בשטח, כתבתי ספר
,היו לי סטודנטים כך שהמחקר היה מובטח
.ויכולתי להיות עם הבן שלי
,זה מה שרציתי לשארית חיי .זה היה טוב מכל מה שחלמתי עליו
אך ידעתי שהשימפנזים .ברחבי אפריקה נעלמים
ואז הבנתי
שעליי לעורר מודעות .לבעיית השימפנזים באפריקה
והתפקיד שעליי למלא
הוא לוודא שהדור הבא .ינהל את העניין טוב יותר מאיתנו
הייתי צריכה .להוציא את המסר הזה לעולם
,ומאז אותו זמן, באוקטובר 1986
לא ביליתי יותר משלושה שבועות .ברציפות בשום מקום
,גבירותיי ורבותיי ...דוקטור ג'יין גודול
"ב-1991 ייסדה ג'יין את "רוטס אנד שוטס .לחינוך צעירים לשימור
באמצעות עבודתה היא העניקה השראה .למיליוני ילדים ברחבי העולם
,לאחר שסיים את לימודיו באנגליה .חזר גראב לטנזניה
הוא חי בדר א-סלאם .והוא מומחה לבניית סירות
הוגו ואן לאוויק בילה את שארית .חייו בסרנגטי בצילום סרטים
הוא נחשב לאחד מצלמי החיים בטבע .הגדולים של כל הזמנים
הוגו וג'יין נשארו קרובים .עד למותו ב-2002
,כשאני מסתכלת לאחור על חיי .נראה שהיה לי מזל יוצא מהכלל
,אף שאמי ואן אמרה תמיד
.המזל הוא רק חלק מהסיפור הזה
היא תמיד האמינה שההצלחה באה באמצעות נחישות ועבודה קשה
,ושהאשמה אינה בכוכבים שלנו .אלא בנו עצמנו
.אני בהחלט מאמינה שזה נכון
,אך אף שעבדתי קשה כל חיי
אני חייבת להודות שנראה .שגם הכוכבים עשו את שלהם
המחקרים של ג'יין על השימפנזים .בגומבה נמשכים עד היום
זה המחקר הרצוף הארוך ביותר של בעל חיים כלשהו
.בבית הגידול הטבעי שלו מעולם
מבוסס על כתביה של ג'יין גודול